и за да се произнесе, взе предвид следното:
Производството по делото е образувано по депозирана искова молба от ПК „М.“, ЕИК[ЕИК], седалище и адрес на управление: [населено място], ул. , представлявана от В. С. К., срещу А. С. Т., ЕГН [ЕГН], А. А. Т., ЕГН [ЕГН], А. А. Т., ЕГН [ЕГН] и А. А. Т., ЕГН [ЕГН] (конституирани на като наследници на починалата страна – ответник А. Л. Т., ЕГН [ЕГН]) и С. Б. Ч., ЕГН [ЕГН], с адрес: [населено място], общ. С., обл. Б., с която е предявен иск за осъждане на ответниците да заплатят солидарно на ищеца сумата от 11865,20 лв., представляваща липса на поверени парични средства и стоково-материални ценности, ведно със сумата от 1053,73 лв., представляваща мораторна лихва за забава върху главницата за периода, считано от установяване на липсата – 27.02.2018 г. до датата на подаване на исковата молба – 10.01.2019 г. и законна лихва върху главницата от датата на подаване на исковата молба до окончателното изплащане на сумата. 
Навежда се в молбата, че между ищеца и ответниците са съществували трудови правоотношения. Сочи се, че ответникът С. Б. Ч. е работила по трудово правоотношение в ПК „М.“ - [населено място] от 08.12.1986 г. на длъжност „Продавач-консултант“, с място на работа - „Смесен магазин” - [населено място] до 31.08.2018 г., когато трудовото правоотношение било прекратено със заповед № 13/31.08.2018 г. Пояснява се, че след 31.08.2018 г. ответникът Ч. е наела търговския обект. 
Твърди се, че ответникът А. Л. Т. е работила по трудово правоотношение с ПК „М.“ - [населено място] през периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г. на длъжност „Продавач-консултант“, с място на работа - „Смесен магазин” - [населено място],  [община]. 
Сочи се, че през периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г. ответниците са работили заедно в търговския обект. Пояснява се, че съгласно длъжностни характеристики, ответниците имали задължението да приемат, съхраняват, разходват и отчитат стоково-материални ценности. Изтъква се, че съгласно длъжностна характеристика продавачът носи пълна материална отговорност за липси и нанесени вреди на стоки и дълготрайни материални активи. Твърди се, че длъжностните характиристики са подписани от ответниците и се съхраняват в трудовите им досиета.
Ищецът твърди, че на 27.02.2018 г. по разпореждане на ръководството на кооперацията, била извършена инвентаризация на стоките и другите материални активи, предоставени на ответниците - материално-отговорни лица. Със заповед № 1/23.02.2018 г. била назначена комисия в състав: Е. М. и В. П., която комисия установила, че от предоставените стоки в размер на 34 880,21 лв., в търговския обект били налични 22 701,01 лв., поради което били налице липси на стоково- материални ценности. Пояснява се, че констатираните от комисията липси били в размер на 12179,20 лв., а периода, за който се отнасяли липсите - от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г. Сочи се, че бил съставен Акт за резултати от проверка на стоково-материални ценности, който ответниците отказали да подпишат с мотив, че искат да се извърши допълнителна проверка.
Твърди се, че в деня на ревизията ответниците А. Т. и С. Ч. подписали декларации, в които декларирали, че нямат претенции спрямо комисията за неописани и неправилно описани стоково- материални ценности. Сочи се, че при извършване на ревизиите участвали ответниците  заедно с назначена комисия и самите ответници, наред с комисията, извършвали действия по изброяване на наличните стоки, описване на стоките и извършване на изчисления.
Ищецът твърди, че по повод извършената ревизия ответниците заявили пред ръководството на кооперацията, че не могат да посочат причина за констатираната липса на стоково-материални ценности в размер на 12 179,20 лева, изразили становище за допуснати грешки от счетоводството или евентуални кражби от магазина от трети лица - клиенти.
Сочи се, че ответниците поискали повторно и лично да прегледат първичните счетоводни документи, което било извършено в канцеларията на кооперацията, като след повторния преглед отново бил потвърден резултата от ревизията. Пояснява се, че актът от ревизията отново бил предявен на ответниците в присъствието на извършилите проверката Е. М. и В. П. и свидетеля В. П., но отново не бил подписан, което било отразено в протокол от същата дата.
Твърди се, че задължението на ответниците по извършената на 27.02.2018 г. ревизия е в общ размер от 12 179,20 лв., като по същото задължение от страна на С. Ч. били направени две погасителни вноски: с касов ордер от 04.04.2018 г. – 64,00 лв., с касов ордер от 03.05.2018 г. – 250,00 лв. или общо 314,00 лв., поради което остатъкът е в размер на 12 918,93 лв., от които 11 865,20 лева - главница и 1 053,73 лева - мораторна лихва. Ищецът сочи, че въпреки многократните писмени и устни покани за погасяване на нанесените материални щети на кооперацията, ответниците не са направила никакви вноски след 03.05.2018 г.
Прави се искане за постановяване на решение, с което да бъдат осъдени ответниците да заплатят солидарно на ищеца сумата от 11865,20 лв., представляваща липса на поверени парични средства и стоково-материални ценности, ведно със сумата от 1053,73 лв., представляваща мораторна лихва за забава върху главницата за периода, считано от установяване на липсата – 27.02.2018 г. до датата на подаване на исковата молба – 10.01.2019 г. и законна лихва върху главницата от датата на подаване на исковата молба до окончателното изплащане на сумата.
Претендира сторените по делото съдебни разноски.
В отговора ответникът А. Т. изразява становище за неоснователност на исковата претенция.
Не се оспорва твърдението на ищеца, че е работила в ПК „М.“ по трудово правоотношение съгласно трудов договор № 0004 от 24.08.2016 г., като за процесния период изпълнявала длъжността “продавач консултант”, с код по НПКД 5223 2001, при 8 часов работен ден, в търговски обект, находящ се в [населено място] от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г.
Твърди се, че на 01.02.2018 г. ответникът подал молба за прекратяване на трудовото правоотношение с едномесечно предизвестие. Въз основа на това със Заповед, екземпляр от която не бил връчен на ответника, трудовото правоотношение било прекратено, считано от 01.03.2018 г. Сочи, че от управителя й било обяснено, че няма да получи последната си заплата за месец 02.2018 г.
Ответникът твърди, че във връзка с неизплащането на дължимото трудово възнаграждение, депозирала пред РС- Благоевград искова молба, въз основа на която било образувано гр.д. № 907/2018 г. по описа на РС-Благоевград. С влязло в сила решение ПК „М.” била осъдена да заплати на ответника сумата от 420,00 лв., представляваща неизплатено трудово възнаграждение за месец февруари 2018 г. и мораторна лихва 4,91 лв. за периода 01.03.2018 г. - до депозиране на исковата молба - 11.04.2018 г., ведно със законната лихва върху посочената сума, считано от датата на подаване на исковата молба- 11.04.2018 г., до окончателното й изплащане, като и сума в размер на 300,00 лева, представляваща направени по делото разноски, за заплатено адвокатско възнаграждение.
Ответникът твърди, че не е изпълнявал „отчетническа” длъжност, както и не е нанесъл умишлено вреди и липси на стоки и дълготрайни материални активи на ПК „М.”. Сочи, че от датата на започване на работа -24.08.2016 г. до датата на прекратяване на трудовото правоотношение, винаги държала и изисквала от работодателя извършването на ревизии на търговския обект, но въпреки това през периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г., не била извършена нито една ревизия от ръководството на ищцовото дружество. Изтъква, че при постъпване на работа от страна на работодателя било отказано извършването на ревизия или инвентаризация на стоката, тъй като преди това там работели други лица. Разяснява, че счетоводството на дружеството правело много грешки, за което ответницата многократно сигнализирала управителя и зам. управителя на кооперацията, но не били взети мерки в тази насока.
Оспорва се подписа, положен в декларация (без дата). Направено е искане за откриване на производство по оспорване подписа на А. Л. Т. в декларация (без дата).
По подробно изложени правни съображения, се прави искане за отхвърляне на предявения иск.
В отговора на исковата молба ответникът С. Ч. оспорва твърденията в исковата молба, че от страна на работодателя е установена липса в магазина, в който е работила заедно с ответника Т., както и че същата е за периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г.  Ответникът твърди, че въпреки многократните настоявания от нейна страна за извършване на ревизия, от страна на ищеца такава била отказвана. Според ответникът единствено чрез осъществяване на пълна проверка за много години назад, би могло да се установи действителното финансово и стоково-материално състояние на кооперацията, а не чрез твърдяната проверка за определено време.
Оспорва се твърдението в исковата молба, че е участвала при извършване на ревизията, както и че се съгласила с констатациите относно наличните стоки. Твърди, че по време на извършване от комисията на инвентаризацията, ответницата била на работното си място и обслужвала клиенти в магазина, поради което не е имала възможност да види какво се брои, както и дали е обхванато всичко налично към този момент в склада и магазина. Твърди се, че инвентаризацията не е направена на всички заприходени стоки, нито пък е направена съпоставка с всички счетоводни документи, съставени за тази стока. Пояснява, че поради неучастието й в инвентаризацията, отказала да подпише т.нар. акт за резултати от проверка, като поискала да се извърши повторна проверка не само на стоката, но и на счетоводните документи за нея. Сочи се, че въпреки първоначално заявеното съгласие затова, десетина минути по-късно й било заявено, че проверката е извършена и липсата е установена.
Ответникът твърди, че с действията на комисията, била поставена в невъзможност да се защити и респ. да докаже, че нито има липси, нито има друг вид нанесена на ищеца вреда.
Оспорва се твърдението в исковата молба относно подписване на декларация за съгласие с извършената инвентаризация. Твърди се, че ответникът не е подписвал декларация, нито е потвърждавал нейното съдържание.
Оспорват се и твърденията относно погасяване на част от задължението. Твърди се, че представените с исковата молба ордери не са подписани от ответника, както и че същите са съставени за нуждите на настоящия процес с цел да се доказва признание, каквото ответникът никога и по никакъв повод не е правила.
Оспорва се верността на Акт за резултати от проверка, вкл. че е участвал ответника в сравнение на остатъци, както и че е налице липса.
Оспорва се истинността на Декларация от С. Ч., както по отношение на съдържанието, така и по отношение на авторството относно поставения подпис МОЛ.
Прави се искане за отхвърляне на предявените искове.
Претендират се разноски.
В съдебно заседание, ищецът не се явява и не делегира процесуален представител.
В съдебно заседание, ответникът С. Ч., редовно призован, не се явява, като за него се явява надлежно упълномощен процесуален представител, който оспорва изцяло така предявения иск по съображенията, изложени в отговора на исковата молба. 
Ответниците А. С. Т., А. А. Т., А. А. Т. и А. А. Т., (конституирани на като наследници на починалата страна – ответник А. Л. Т., ЕГН [ЕГН]), не се явяват и не делегират представител.
Съдът, след преценка на събраните по делото доказателства, намира за установено от фактическа страна следното:
Видно от писмените доказателства, между ищеца и ответниците са съществували трудови правоотношения, като ответникът С. Б. Ч. е работила по трудово правоотношение в ПК „М.“ - [населено място] от 08.12.1986 г. на длъжност „Продавач-консултант“, с място на работа - „Смесен магазин” - [населено място] до 31.08.2018 г., когато трудовото правоотношение било прекратено със заповед № 13/31.08.2018 г. 
По делото не е спорно, което се установява и от писмените доказателства, че ответникът А. Л. Т. е работила по трудово правоотношение с ПК „М.“ - [населено място] през периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г. на длъжност „Продавач-консултант“, с място на работа - „Смесен магазин” - [населено място],  [община]. През периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г. ответниците са работили заедно в търговския обект, като съгласно длъжностни характеристики, ответниците имали задължението да приемат, съхраняват, разходват и отчитат стоково-материални ценности. Съгласно длъжностна характеристика продавачът носи пълна материална отговорност за липси и нанесени вреди на стоки и дълготрайни материални активи, като длъжностните характиристики са подписани от ответниците и се съхраняват в трудовите им досиета.
В хода на производството на основание чл. 193 от ГПК ответниците оспорили автентичността на подписа на декларация на лист 15  и лист 16.
От приетото по делото заключение на вещото лице в съдебно заседание от 05.06.2019 г., което е логично и обосновано, поради което съдът приема, се установява, че подписът за С. Ч. върху декларация от името на С. Ч. на лист 15 от делото, не може категорично да се установи, дали е на С. Ч..
От приетото по делото заключение на вещото лице в съдебно заседание от 05.06.2019 г., което е логично и обосновано, поради което съдът приема, се установява, че подписът за А. Т. върху декларация от името на А. Т. на лист 16 от делото, не може категорично да се установи, дали е на А. Т..
С оглед тежестта на доказване, ответниците установиха неистинността на декларация от името на С. Ч. на лист 15 и декларация от името на А. Т. на лист 16 от делото, поради което оспорването неистинността на тези доказателства е основателно, поради което следва да се уважи.
По делото е назначена и изпълнена съдебно-счетоводна експертиза, от която е видно, че е налице движение на стокови наличности между търговски обекти, собственост на ищеца, но същата не може по категоричен начин да установи наличието на разминаване между стоковите наличности и счетоводната документация, от което не може да се изведе наличието на твърдените липси на стоково- материални ценности.
Пояснява се, че констатираните от комисията липси били в размер на 12179,20 лв. за периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г. Това не се установява и от Акт за резултати от проверка на стоково-материални ценности, който ответниците не са подписали, но е и оспорен, поради което частния документ няма доказателствена стойност.
Отговорността по  чл. 207, ал. 1, т. 2 КТ е за липса, която представлява типичен за отчетническите трудови функции състав на увреждане. Тя се състои в недостиг в касата /когато става въпрос за парични ценности/ или в склада, цеха и пр. /когато става въпрос за материални ценности/, който е с неустановен произход - няма яснота относно причините за неговото появяване. Този недостиг следва да е възникнал по времето на упражняване на съответната трудова функция, доколкото отговорността за съхраняването и отчитането на съответните ценности е специфично трудово задължение, което е елемент от трудовото правоотношение на съответното материално отговорно лице.
При констатиране на такъв недостиг, възниква презумпция, че липсата е причинена от отчетника. Тази презумпция произтича, от една страна, от специфичната трудова функция на отчетника, че именно негово задължение е да пази и отчита поверените му парични или материални ценности, а от друга и от нейния неизяснен произход. Поради това, за да избегне ангажирането на имуществената отговорност при констатирана липса, материално отговорното лице следва да докаже, че не е причинил щетата или че не я е причинил виновно, т. е. тежестта на доказване се обръща.
Следователно, в производството по иск по  чл. 207, ал. 1, т. 2 КТ в тежест на работодателя – ищец, е да установи следните правопораждащи факти: 1 съществуването на трудовоправни отношения с ответника към момента на установяване на липсата; 2 че на ответника е възложена отчетническа функция и 3 наличието на липса, която трябва да е с неустановен произход.
Липсата като факт представлява вреда с неустановен произход и законът – ГПК, не съдържа никакви ограничения относно доказателствените средства, с които този факт може да бъде установен.
Съответно в тежест на работника /материално отговорното лице/ е да опровергае презумцията, че липсата е причинена от него или по негова вина. Отчетникът разполага с възможността да въведе възражения за настъпване на липсата поради нормален производствено стопански риск /чл. 204 ЗЗД/; оправдан стопански риск; на неизбежна отбрана или крайна необходимост /чл. 46 ЗЗД/; поради изпълнение на неправомерна служебна заповед или поради обстоятелства, за които е отговорен работодателят /чл. 83, ал. 1 ЗЗД/, като за доказване на тези възражения са допустими всички доказателствени средства, в т. ч. и свидетелски показания /в този смисъл т. 14 от Постановление № 5 от 15.10.1955 г., Пленум на ВС/. При възражение за намаляване на обезщетението или за освобождаване на отчетника от отговорност, в негова тежест е да установи, че работодателят не е изпълнил задълженията си по трудовия договор да осигури условия за изпълнение на отчетническата функция по съхранение на имуществото; условия в съответствие с характера на работата /чл. 127, ал. 1, т. 2 КТ/; да осигури условия, осигуряващи обичайната възможност за опазване и съхранение на поверените на отчетника стоково-материални ценности. Според посоченото в Постановление № 5 от 15.10.1955 г., Пленум на ВС, отчетникът не отговаря за щетите, ако има обективна причина, която той не е могъл да предотврати /виж например Решение № 380 от 2.06.2009 г. на ВКС по гр. дело № 758/2009 г., III г. о., ГК, Решение № 123 от 30.05.2011 г. на ВКС по гр. дело № 890/2010 г., III г. о., ГК, Решение № 247 от 30.06.2015 г. на ВКС по гр. дело № 970/2015 г., IV г. о., ГК/.
В разглеждания случай е установено по делото, че между страните е съществувало трудово правоотношение през периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г., като ответниците са изпълнявали при ищеца длъжността „Продавач-консултант“, с място на работа - „Смесен магазин” - [населено място]. Видно е от длъжностните характеристики за длъжността „Продавач-консултант“, че работника носи пълна финансова и материална отговорност при изпълнение на задълженията си.
Фактът дали на работника или служителя са възложени отчетнически функции може да се установява, както с длъжностна характеристика, така и с други доказателства, като в случая този факт не е спорен между страните. 
Настоящият съдебен състав счита, че в трудовите функции на заеманите от ответниците С. Ч. и А. Т. длъжност са включени дейности, свързани със съхранение и разходване на парични или стоково-материални ценности - на ответниците е била възложена конкретна отчетническа функция – да съхранява, доставя и отчита пряко парични и материални ценности на работодателя, т. е. те са  имали качеството на материално отговорно лице.
На следващо място, не е установено въз основа на съвкупната преценка на писмените доказателства по делото и ценените съдебно-счетоводни експертизи, липси на стоково-материални ценности в размер на 12179,20 лв. за периода от 24.08.2016 г. до 28.02.2018 г.. Писмените доказателства са оспорени, същите като частни документи, оспорени от страните, нямат доказателствена стойност. 
При това положение, съдът не следва да изследва причинната връзка между липсата и действията/бездействията на ответниците. 
При това положение, съдебният състав приема за не доказано, че ответниците С. Ч. и А. Т. са причинили твърдяната от ищеца имуществена вреда, поради което съдът не изследва вината на ралотниците. 
Следователно не са налице предпоставките за ангажиране на имуществената отговорност на С. Ч. и А. Т., поради което искът следва да се отхвърли като неоснователен. 
На основание чл. 78, ал. 3 ГПК, ищецът следва да заплати на процесуалния представител на ответника С. Ч. сумата от 1500 лв. за възнаграждение за адвокат, като сумата над този размер до претендирания – 3950 следва да се отхвърли, поради липса на доказателства за договорено и платено възнаграждение. Следва да се присъди и сумата в размер на 100 лв. възнаграждение за вещо лице.
Водим от горното и на основание чл. 235 от ГПК, съдът 

РЕШИ:

ПРИЗНАВА, че писмените доказателства - декларация от името на С. Ч. на лист 15 и декларация от името на А. Т. на лист 16 от делото, са неистински.
ОТХВЪРЛЯ исковете от ПК „М.“, ЕИК[ЕИК], седалище и адрес на управление: [населено място], представлявана от В. С. К., срещу А. С. Т., ЕГН [ЕГН], А. А. Т., ЕГН [ЕГН], А. А. Т., ЕГН [ЕГН] и А. А. Т., ЕГН [ЕГН] (конституирани на като наследници на починалата страна – ответник А. Л. Т., ЕГН [ЕГН]) и С. Б. Ч., ЕГН [ЕГН], с адрес: [населено място], общ. С., обл. Б., за осъждане на ответниците да заплатят солидарно на ищеца сумата от 11865,20 лв., представляваща липса на поверени парични средства и стоково-материални ценности, ведно със сумата от 1053,73 лв., представляваща мораторна лихва за забава върху главницата за периода, считано от установяване на липсата – 27.02.2018 г. до датата на подаване на исковата молба – 10.01.2019 г. и законна лихва върху главницата от датата на подаване на исковата молба до окончателното изплащане на сумата, като НЕОСНОВАТЕЛНИ. 
ОСЪЖДА ПК „М.“, ЕИК[ЕИК], седалище и адрес на управление: [населено място], представлявана от В. С. К., да заплати на С. Б. Ч., ЕГН [ЕГН], сумата от 1500.00 лв. (хиляда и петстотин), представляваща възнаграждение за адвокат, като отхвърля искането над този размер, до претендираното от 3950 лв., като неоснователно.
ОСЪЖДА ПК „М.“, ЕИК[ЕИК], седалище и адрес на управление: [населено място], представлявана от В. С. К., да заплати на С. Б. Ч., ЕГН [ЕГН], сумата от 100.00 лв. (сто), представляваща възнаграждение за вещо лице.
Препис от решението, на основание чл. 194, ал. 2 ГПК, след влизането му в сила, да се изпрати на Районна прокуратура – Б..
Решението подлежи на обжалване пред ОС – Благоевград в двуседмичен срок от съобщаването на страните.

                 РАЙОНЕН СЪДИЯ: