и за да се произнесе взе предвид следното:
Касационното производство е по реда на чл. 208 и сл. от АПК, във вр. чл. 63, 
ал. 1 от ЗАНН.
Образувано е по касационна жалба от С. А. Т. от Г. Р. против Решение № 
5101/18.11.2013 г. на РС– Р., постановено по НАХД № 523/2013 г. по описа на 
съда. 
В касационната жалба се поддържат доводи за неправилност на оспорения съдебен 
акт – касационно основание за неговата отмяна по чл. 348, ал. 1, т. 1 от НПК. 
Касаторът твърди, че не е установено авторството на деянието, като отделно от 
това счита, че случаят следва да бъде квалифициран като маловажен. Моли 
обжалвания съдебен акт да бъде отменен, като бъде отменено и наказателното 
постановление. 
Ответникът не взема становище по жалбата. 
Представителят на О. П. - Б. изразява мотивирано становище за основателност на 
жалбата, а съдебния акт като неправилен моли да бъде отменен. Счита, че не е 
доказано авторството на деянието, като не е изследван и въпроса чий е 
автомобила, превозващ дървения материал.
В касационното производство не са събрани нови писмени доказателства по смисъла 
на чл. 219 от АПК.
Административен съд - Б., след анализ и оценка на събраните в 
първоинстанционното производство доказателства, във връзка с доводите на 
страните, намира за установено следното:
Касационната жалба като подадена в срока по чл. 211, ал. 1 от АПК и от надлежна 
страна е процесуално допустима.
Разгледана по същество е основателна по следните съображения: 
С обжалваното решение РС – Р. е потвърдил Наказателно постановление № 
838/03.07.2013 г. на Директора на РДГ - Б., с което на  С. А. Т. от Г. Р. за 
нарушение по чл. 213, ал. 1, т. 2 от Закона за Г. – транспортиране с лек 
автомобил “Форд Ескорт” с рег. № * широколистни дърва от бук – 0,60 куб. 
м, непридружени с превозен билет, на основание чл. 266, ал. 1 от ЗГ е наложена 
„глоба” в размер на 100,00 лв.  За да постанови този резултат 
първоинстанционният съд, след като правилно е изяснил фактическата обстановка 
по делото, въз основа на допустими и относими доказателства е приел, че в хода 
на административнонаказателното производство не са допуснати нарушения на 
процесуалните правила. Както АУАН, така и НП са издадени от компетентни 
длъжностни лица, в сроковете разписани в ЗАНН и съдържат необходимото 
съдържание по разпоредбите на ЗАНН. Приел е, че нарушението е доказано от 
обективна и субективна страна, паради което правилно е ангажирана отговорността 
на нарушителя. 
Решението е неправилно. 
Фактическите положения по делото са правилно установени от първоинстанционния 
съд, въз основа на събраните по надлежния процесуален ред доказателства и се 
споделят от настоящия състав на касационната  инстанция. 
Нарушението по чл. 213, ал. 1, т. 2 от ЗГ предполага транспортиране на дървен 
материал, законно придобит с налична КГМ, за който не е издаден превозен билет. 
От събраните пред първоинстанционния съд гласни и писмени доказателства, 
безспорно е установено, че процесната дървесина е била без КГМ, поради което за 
нея няма как да бъде издаден превозен билет. В този смисъл, фактически 
описаното деяние, квалифицирано като нарушение по чл. 213, ал. 1, т. 2 от ЗГ е 
останало недоказано от административнонаказващия орган, доколкото не са 
установени елементите от обективния състав на посочената правна норма. 
Отделно от това не е установен по безспорен начин нарушителя. Не е спорно по 
делото, че при извършената на 14.04.2013 г. проверка е открит изоставен 
процесния лек автомобил, натоварен с 0,60 куб. м дървесина. Контролните органи 
не са установили собственика на автомобила, а са издали АУАН само въз основа на 
признанието на Т., направено два дни след проверката. Тези факти са установени, 
но спорно е останало авторството на деянието, доколкото не са събрани и косвени 
доказателства за лично виновно действие на приетия за нарушител по смисъла на 
чл. 6 ЗАНН. Събраните доказателства не дават основание да се приеме, че именно 
Т. е отговорен за нарушението по чл. 213, ал. 1, т. 2 ЗГ. Липсват и косвени 
доказателства, доколкото не е установена връзката на лицето с лекия автомобил. 
Затова и изводът в обжалваното решение, че соченият като нарушител е 
транспортирал процесния дървен материал, почива на предположения, предвид 
самопризнанието на Т., което сочи че може да е извършител, но не и че го е 
извършил.  Когато от доказателствата по делото следва извода, че е налице само 
хипотетична възможност посоченият за нарушител да е извършил нарушението, това 
е основание за освобождаването му от отговорност съгласно чл. 54 ЗАНН. Тежестта 
за установяване на конкретното деяние, съставляващо административно нарушение 
по чл. 213, ал. 1, т. 2 от Закона за Г., техният извършител и вината е на 
административнонаказващия орган, който следва да проведе пълно доказване по 
спорните факти, което в настоящия случай не е направено. 
Като е потвърдил наказателното постановление първоинстанционният съд е 
постановил неправилен съдебен акт, който следва да бъде отменен, като бъде 
отменено и наказателното постановление. Предвид изхода на делото безпредметно е 
обсъждането на възраженията за допуснати нарушения на процесуалните правила и 
приложимостта на чл. 28 ЗАНН.
Водим от горното и на основание чл. 221, ал. 2, пр. последно, във вр. с чл. 63, 
ал. 1 от ЗАНН, Административен съд – Б. 

                                                         Р    Е    Ш    И   :

ОТМЕНЯ Решение № 5101/18.11.2013 г. на РС– Р., постановено по НАХД № 523/2013 
г. по описа на съда и вместо него 
ПОСТАНОВЯВА 
ОТМЕНЯ Наказателно постановление № 838/03.07.2013 г. на Директора на РДГ - Б., 
с което на  С. А. Т. от Г. Р., за нарушение по чл. 213, ал. 1, т. 2 от Закона 
за Г., на основание чл. 266, ал. 1 от ЗГ е наложена „глоба” в размер на 100,00 
лв. 
РЕШЕНИЕТО е окончателно.

                                                            ПРЕДСЕДАТЕЛ: /п/ Серафимка Мадолева

                                                                       ЧЛЕНОВЕ: /п/ Илонка Рашкова

                                                                                            /п/ Ваня Вълкадинова

Вярно с оригинала!
Г.Б.