и за да се произнесе, взе предвид следното:

 Касационното производство e по реда на чл. 208 и сл. от АПК, във вр. с чл. 63, 
ал. 1 от ЗАНН.
 Образувано е по касационна жалба от Началника на М. Ю., Ч. надлежно 
упълномощен юрисконсулт против Решение № 3370/12.07.2013 г. на РС – Р., 
постановено по НАХД № 355/2013  по описа на съда, с което Наказателно 
постановление № 1079/10.04.2013 г. на Началника на М. Ю. е отменено в частта за 
налагане на имуществена санкция.
 В касационната жалба по подробно изложени доводи се поддържа 
незаконосъобразност на обжалвания С. акт с твърдения за допуснати нарушения 
материалния закон – касационно основание за неговата отмяна по чл. 348, ал. 1, 
т. 1 от НПК. Касаторът счита, че неправилно съдът е приел, че обжалваното 
наказателно постановление е издадено в нарушение на разпоредбата на чл. 34 от 
ЗАНН. В конкретния случай се твърди, че нарушителят е открит към 31.08.2012 г., 
от който момент започва да тече три месечния срок по чл. 34, ал. 1 ЗАНН за 
издаване на АУАН. Иска се обжалвания С. акт да бъде отменен, като бъде 
потвърдено наказателното постановление в отменената му част.  
 Ответникът по касационната жалба, Ч. процесуалния си представител, в 
представено по делото писмено становище  оспорва жалбата като неоснователна и 
моли съдебния акт да бъде оставен в сила.  
 Представителят на О. П. изразява становище за основателност на жалбата, поради 
което съдебното решение като неправилно моли да бъде отменено, а наказателното 
постановление потвърдено.
 В касационното производство не са събрани нови писмени доказателства.
 Административен съд - Б., след анализ и оценка на събраните в 
първоинстанционното производство доказателства във връзка с доводите на 
страните, намира за установено следното:
 Касационната жалба като подадена в срока по чл. 211, ал. 1 от АПК и от 
надлежна страна е процесуално допустима.
 Разгледана по същество е неоснователна: 
 С обжалваното решение районният съд е отменил Наказателно постановление № 
1079/10.04.2013 г. на Началника на М. Ю. в частта, с която на  “А. Т. – П. със 
седалище и адрес на управление Г. Р., ул. “Л. К. № , представлявано от 
управителя А. С. Т. за нарушение по чл. 123, ал. 2 ЗАДС и на същото основание е 
наложена имуществена санкция  в размер на 2000,00 лв. и го е потвърдил в 
частта, с която на основание чл. 124, ал. 1 от същия закон стоките, предмет на 
нарушението са отнети в полза на държавата. 
 За да постанови обжалвания С. акт районният съд по подробно изложени мотиви, 
които изцяло се споделят от настоящия касационен състав  е приел, че 
наказателното постановление е издадено от компетентен орган, а  нарушението, за 
което жалбоподателя е наказан е доказано по несъмнен начин. Установен е субекта 
на нарушението, както са установени и обективните признаци от състава на 
нарушението, за което е наложена имуществената санкция. Въпреки това го е 
отменил в санкционната му част, като е приел, че отговорността на търговеца е 
ангажирана при изтекли давностни срокове по чл. 34 от ЗАНН.
 Така постановеното решение е правилно.
 Страните не спорят по фактическите обстоятелства, при които е било 
констатирано нарушението и които правилно са установени от районният съд след 
пълна и всестранна преценка на събраните в хода на производството 
доказателствата. 
 Правилен е извода на съда, че в разпоредбата на чл. 123, ал. 2 от ЗАДС 
законодателят е предвидил забрана за “държане”  в търговски обект на акцизни 
стоки без бандерол, което изпълнително деяние и субекта на нарушението са 
установени по безспорен начин както в производството пред АНО, така и в 
проведеното пред районния съд съдебно следствие. И писмените и гласните 
доказателства установяват, че в стопанисвания от едноличния търговец търговски 
обект – павилион за продажба на вестници, находящ се в Г. Р., ул. “Е. 
Й.” са открити тютюневи изделия – цигари от различни марки, без 
задължителния бандерол на МФ. Цигарите са намерени в търговския обект, измежду 
цигари облепени с акцизен бандерол, сочещо на съставомерност на деянието от 
обективна страна.
 И въпреки безспорната установеност на нарушението правилен е извода на съда за 
изтекла давност за административнонаказателно преследване.  Съгласно 
разпоредбата на чл. 34, ал. 1 от ЗАНН не се образува административнонаказателно 
производство, ако не е съставен акт за установяване на нарушението в 
продължение на три месеца от откриване на нарушителя. За митническите власти 
нарушителя следва да се смята за открит в деня на получаване на искането от 
Началника на РУ “Полиция” – Р. за изчисляване на дължимия акциз за откритите 
при проверката на 19.05.2011 г. цигари, макар и непредставено по делото, а 
именно на 03.06.2011 г. На тази дата с писмо изх. № 2800-0266/03.06.2011 г. М. 
Ю. е отговорила на искането и е определила акциз в размер на 36,73 лв. (л. 17 
от първоинстанционното дело). На тази датата за митниците, доколкото проверката 
е извършена от полицейските органи, е станало известно нарушението с 
обективните му признаци и извършителя, поради което и писмото може да послужи 
като формално основание за започване на административнонаказателно 
производство. Междувременно и доколкото е извършвана полицейска проверка за 
разкриване на престъпление по чл. 234, ал. 1 от НК, насочена срещу едноличния 
търговец, то по силата на чл. 81, ал. 2 от НК вр. чл. 11 от ЗАНН и Тълкувателно 
решение № 112/82 г. по н.д. № 96/1982 г. на ВС, ОСНК, давността за 
административнонаказателно преследване се смята за прекъсната с всяко действие 
на надлежните органи, предприето за преследване спрямо лицето, срещу което е 
насочено преследването за конкретно извършено от него престъпление. В случая 
преписката е изпратена на Районна П. – Р., като  прокурорът е отказал 
образуване на наказателно производство по съображения, че деянието съставлява 
административно нарушение, като е постановил да бъде изпратена на Началника на 
М. Ю. за изпълнение. При тези фактически данни, съдържащи се в наказателната 
преписка, завършила с постановлението за отказ да се образува наказателно 
производство от 22.07.2011 г. с предложение за налагане на административно 
наказание на едноличния търговец, постановлението на РП - Р. е действие, 
прекъсващо давността по чл. 34 от ЗАНН. Постановлението на РП – Р. е получено в 
М. Ю. на 27.07.2011 г. и доколкото съдържа отказ да се образува наказателно 
производство, а не представлява прекратено образувано наказателно производство 
няма пречка за издаване на акт за установяване на административно нарушение по 
чл. 36, ал. 1 от ЗАНН. Следователно датата на получаване на постановлението на 
РП е датата, от която следва да се изчислява 3 месечния срок за издаване на 
АУАН по чл. 34, ал. 1 от ЗАНН. В настоящият случай този срок е изтекъл на 
27.10.2011 г. Като издаден на 15.10.2012 г. акта за установяване на 
административно нарушение е издаден след законово определения срок, поради 
което не е следвало да бъде издадено обжалваното наказателно постановление, 
като без значение е кога е издадено същото. При безспорно известен нарушител 
неприложим е дългия двугодишен давностен срок, каквато теза се поддържа от 
касатора.
 В тази връзка неоснователни са поддържаните в касационната жалба доводи за 
неправилност на съдебния акт. При отсъствие на сочените от касатора касационни 
основания за отмяна на съдебното решение, същото като валидно, допустимо и 
правилно следва да бъде оставено в сила. 

  Предвид  изложеното и на основание чл. 221, ал. 2, пр. 1 от АПК, във вр. с 
чл. 63, ал. 1 от ЗАНН,  Административен съд - Б.

     Р  Е  Ш  И :        

 ОСТАВЯ В СИЛА Решение № 3370/12.07.2013 г. на РС – Р., постановено по НАХД № 
355/2013  по описа на съда. 
 Решението е окончателно.

     ПРЕДСЕДАТЕЛ: /п/ Серафимка Мадолева 

      ЧЛЕНОВЕ:  /п/ Илонка Рашкова

/п/ Ваня Вълкадинова

Вярно с оригинала!
И.Г.