Производството по реда на чл. 145 и сл. от Административнопроцесуалния кодекс 
/АПК/ е образувано по жалба на „...“ ООД – Б. срещу Решение № 
016/19.06.2014 г. на Д. на ТП на Н. – Б. и потвърдените с него задължителни 
предписания изх. № КРД-729/23.05.2014 г. на старши инспектор по осигуряването в 
ТП на Н. – Б. – Л. И.. 
Жалбата е мотивирана със съображения по чл. 146, т. 4 АПК – неправилно 
тълкуване и приложение на разпоредбите на чл. 4, ал. 1, т. 7 от Кодекса за 
социално осигуряване и чл. 141, ал. 7 от Търговския закон /ТЗ/, с искане за 
отмяна на решението и задължителните предписания по чл. 108, ал. 1, т. 3 КСО. 
Жалбата е поддържана и в съдебно заседание чрез пълномощник. Доводите са 
доразвити в писмена защита. 
Ответникът, чрез пълномощник, е оспорил жалбата по основателност. Поддържал е, 
че вписването по чл. 140, ал. 4 ТЗ има конститутивно действие. 
В производството са събрани писмени доказателства и при техния анализ и оценка 
съдът прие следното за установено:
Със Заповед № 244/04.04.2014 г. директорът на ТП на Н. – Б. е разпоредил да 
бъде извършена проверка по разходите на държавното обществено осигуряване на „...“ ООД – Б.. Проверката е приключила с ревизионен акт за начет № 
340/02.06.2014 г. /л.14 и сл./ за неправилно изплатени парични обезщетения за 
временна неработоспособност поради общо заболяване на И. Т. И. за периода 
от 21.01.2014 г. до 22.02.2014 г. Ревизионният акт за начет е потвърден относно 
размера и мотивите от старши инспектор по осигуряването Л. И., която 
в заключение е обобщила, че осигурителят „...“ ООД е подавал ежемесечно 
данни по чл. 5, ал. 4, т. 1 КСО за И. Т. И. като лице осигурявано на 
основание чл. 4, ал. 1, т. 7 КСО за периода 01.02.2012 г. – 31.03.2014 г., за 
който И. И. е управител на дружеството съгласно сключен договор за 
управление, но не е вписан в Търговския регистър, поради което неправилно 
данните за него са подавани по чл. 4, ал. 1, т. 7 КСО /л.17/.
С Разпореждане № 340/02.06.2014 г. Ръководител на контрола по разходите на ДОО 
е разпоредил дружеството да внесе сумата по ревизионния акт за начет в размер 
на 1826.16 лв. /л.16/. 
На основание чл. 108, ал. 1, т. 3 КСО контролен орган при ТП на Н. – Б. е издал 
задължителни предписания до „...“ ООД – Б. да заличи данните по чл. 5, ал. 
4, т. 1 КСО за И. Т. И. за периода 01.02.2012 г. – 30.04.2014 г. в т.12 
Вид осигурен – 10 – за изпълнители по договори за управление и контрол на 
търговски дружества, на еднолични търговци, на неперсонифицирани дружества, 
както и синдици и ликвидатори, и да подаде данните по чл. 5, ал. 4, т. 1 КСО в 
т.12 Вид осигурен – 14 – за работещи без трудови правоотношения /л.13/. 
Задължителните предписания са обжалвани от дружеството с жалба вх. № К-
3022/02.06.2014 г. пред ръководителя на ТП на Н. – Б. /л.10/, който ги е 
потвърдил с обжалваното решение от 19.06.2014 г., като е повторил съображенията 
на старши инспектор по осигуряването Л. И.. 
Решението е съобщено на дружеството на 24.06.2014 г. /л.9/. Жалбата е подадена 
на 04.07.2014 г. 
В хода на административното производство е установено при извършена проверка от 
Дирекция „Инспекция по труда“ – Б., че на И. И. в качеството му на управител 
по договор за управление, сключен на 01.02.2012 г. /л.30/, работодателят „...“ ООД – Б. е начислил и изплатил възнаграждение съобразно уговореното по 
сключения договор от 01.02.2012 г. до  20.05.2014 г., като редовно е внасял 
дължимите суми по осигурителни месечни вноски /писмо изх. № 
0026-2782/20.05.2014 г. на л.32/, видно и от приложените справки от ТД на НАП, 
офис Б. /л.71-78/.
От представения в хода на ревизията и приобщен към доказателствения материал по 
делото договор за управление на „...“ ООД е видно, че е сключен на 
01.02.2012 г. и управлението възложено на И. Т. И. с права да осъществява 
управлението на стопанската дейност и представлява дружеството /л.30/. 
Управлението е възложено по решение на общото събрание на дружеството, 
проведено на 31.01.2012 г. /протокол на л.84/. 
При тези данни съдът прие следното от правна страна:
Съгласно чл. 108, ал. 1, т. 3 КСО, контролните органи на Националния 
осигурителен институт при изпълнение на служебните си задължения имат право да 
дават задължителни предписания за спазване на разпоредбите по държавното 
обществено осигуряване и дейността, възложена на Националния осигурителен 
институт; задължителните предписания се обжалват по реда на глава осма. 
На основание, чл. 117, ал. 2 от КСО задължителните предписания по чл. 108, ал. 
1, т. 3 могат да се обжалват в 14-дневен срок от получаването им и оспореното 
решение е издадено от компетентния орган по чл. 117, ал. 1 от КСО.
По съответствието на оспорените актове с материалния закон, съдът прие следното:
Безспорно е, че между “...“ ООД и И. Т. И. е сключен на 
01.02.2012 г. договор за управление. По силата на чл. 1, ал. 1 от договора 
дружеството е възложило, а И. И. в качеството на управител е приел да 
управлява и представлява дружеството. Безспорно е също, че И. Т. И. не е 
бил вписан като управител на търговското дружество в Търговския регистър към 
30.04.2014 г., но е бил осигуряван по чл. 4, ал. 1, т. 7 КСО.
Основният спор между страните е дали невписването на И. И. като управител в 
Търговския регистър е повлияло на съществуването на осигурителното 
правоотношение между осигурителя и него, респективно дали е следвало да бъде 
осигуряван на основание чл. 4, ал. 1, т. 7 КСО.
Съгласно чл. 10, ал. 1 КСО осигуряването възниква от деня, в който лицата 
започват да упражняват трудова дейност по чл. 4 КСО и продължава до 
прекратяването й. В случая, от събраните по делото доказателства се установява, 
че И. Т. И. през периода 01.02.2012 г. – 30.04.2014 г. е упражнявал 
дейност по договор за управление като управител на търговското дружество. По 
силата на чл. 4, ал. 1, т. 7 КСО /ДВ, бр. 81/2012 г./, задължително осигурени 
за общо заболяване и майчинство, инвалидност поради общо заболяване, старост и 
смърт, трудова злополука и професионална болест и безработица по този кодекс са 
изпълнителите по договори за управление и контрол на търговски дружества, 
едноличните търговци, неперсонифицираните дружества, както и синдиците и 
ликвидаторите, в редакцията на разпоредбата ДВ, бр. 70/2013 г. -  управителите, 
прокуристите и контрольорите на търговски дружества и едноличните търговци, 
синдиците и ликвидаторите, членовете на управителните, надзорните и контролните 
съвети на търговски дружества, както и лицата, работещи по договори за 
управление на неперсонифицираните дружества. От обстоятелството, че договорът 
за управление на И. И. не е бил вписан в търговския регистър към 30.04.2014 
г. не може да се твърди, че не е упражнявал дейност като управител. При анализа 
на разпоредбите на ТЗ относно сключването на договор за управление с управителя 
на търговско дружество и вписването му в търговския регистър /чл. 141 ТЗ/ и 
разпоредбите на Закона за търговския регистър /ЗТР/ за действието на вписването 
/чл. 7/ следва, че вписването в търговския регистър на управителя на едно 
дружество има декларативен ефект, а не конститутивен за качеството му като 
управител на дружеството в правоотношенията с него. Качеството на управител се 
придобива с подписването на договор за управление и невписването на това 
обстоятелство няма значение за осигурителните отношения - чл. 141, ал. 7 ТЗ. 
Вписването на името на управителя в търговския регистър не е конститутивен 
/правопораждащ/ юридически факт. Такъв юридически факт е договорът по чл. 141, 
ал. 7 ТЗ, сключен в задължителната писмена форма. Аргумент в подкрепа на това 
становище е и разпоредбата на чл. 141, ал. 6 ТЗ, според която овластяването има 
действие по отношение на трети добросъвестни лица след вписването му, т. е. в 
отношенията между страните по договора овластяването има действие дори когато 
управителят не е вписан в търговския регистър. Поради това управителят на 
търговско дружество, който не е вписан в търговския регистър, има всички права 
на управление на производствения процес в предприятието, да сключва трудови 
договори, да налага дисциплинарни наказания, отговаря за спазването на 
трудовото законодателство и за безопасните условия на труд и т. н. Вписването 
на договора за управление е правопораждащ факт единствено по отношение на 
представителната власт на управителя спрямо трети лица, но не и за възникване 
на правоотношението и за правото му на осигуряване. Основна предпоставка за 
осигуряване по реда на чл. 4, ал. 1, т. 7 КСО е лицето да е сключило с 
осигурителя договор за управление и да е упражнявало този вид дейност по него 
/В този смисъл решение № 8546/14.06.2012 г. по адм.д. № 3980/2012 г. на 
Върховен административен съд, решение № 885/17.01.2012 г., постановено по адм.
д. № 8667/2011 г. на Върховен административен съд, решение № 14424/05.11.2013 
г. по адм. дело № 9520/2013 г., VІ отд. на Върховен административен съд, 
решение № 6751/20.05.2014 г. по адм. д. № 3555/2014 г. на Върховен 
административен съд/.
Характерът на извършваната от И. И. дейност по договора за управление е 
основание за осигуряване по чл. 4, ал. 1, т. 7  КСО, с оглед което не е налице 
фактическо и правно основание да се коригират подадените данни по чл. 5, ал. 4, 
т. 1 КСО чрез декларация образец № 1 за периода 01.02.2012 г. до 30.04.2014 г. 
като "вид осигурен"- 14, лица, които полагат труд без трудово правоотношение. 
По изложените съображения оспореното решение и потвърдените с него задължителни 
предписания са издадени в противоречие с материалния закон – основание за 
отмяната им по чл. 146, т. 4 АПК, и следва да бъдат отменени. 
С оглед изхода от спора по делото и на основание чл. 143, ал. 1 АПК следва да 
бъде уважено искането за разноски на жалбоподателя за адвокатска защита в 
размер на 380 лв., което не превишава прекомерно, с оглед фактическата и правна 
сложност на делото, минималния праг на  адвокатското възнаграждение по Наредба 
№ 1 от 9.07.2004 г. за минималните размери на адвокатските възнаграждения -  
350 лв. по чл. 8, ал. 2, т. 2, и възражението по чл. 78 ГПК на ответника е 
неоснователно. 
Водим от горното и на основание чл. 172, ал. 2, пр. 2 и чл. 143, ал. 1 АПК, 
съдът 

Р  Е  Ш  И  :

ОТМЕНЯ Решение № 016/19.06.2014 г. на Д. на ТП на Н. – Б. и потвърдените с него 
задължителни предписания изх. № КРД-729/23.05.2014 г. на старши инспектор по 
осигуряването в ТП на Н. – Б. – Л. И.. 
ОСЪЖДА ТП на Н. – Б. да заплати на „...“ ООД, със седалище и адрес на 
управление Б., ул. „...“ № ..., разноски в производството в размер на 380 
/триста и осемдесет/ лева.
Решението подлежи на обжалване пред Върховен административен съд на Р България 
в 14-дневен срок от уведомяване на страните за неговото изготвяне, с връчване 
на преписи. 

                                        Административен съдия: /п/ Ваня Вълкадинова

Вярно с оригинала! 
В.А.