Производството е образувано по реда на чл.145 и сл. от АПК по жалба на А. Д. Я. 
от гр.П. срещу Заповед № ДК-02-ЮЗР-321/01.11.2012 г. на Н. на Р. Ю. Р., с която 
е наредено премахване на незаконен строеж “пристройка на един етаж към 
съществуващо МЖ и нова покривна конструкция над цялото”, находящ се в УПИ ХІ-
385, кв.19 по плана на с.Коларово, Община П.. 
 С жалбата и в хода на производството оспорващият е поддържал искането за 
отмяна на заповедта с доводи, че не е собственик на мястото, в което е 
изградена пристройката, която не представлява и строеж по смисъла на § 5, т. 38 
от ЗУТ, а реконструкция, за която по силата на чл. 151 от ЗУТ не се изисква 
разрешение за строеж. Отделно е издадено удостоверение за търпимост по § 16, 
ал. 1 от ЗУТ. 
Искането е заповедта да бъде отменена. Доводите са доразвити в писмено 
становище. 
Ответникът не е изразил становище по съществото на спора. 
В хода на съдебното производство са събрани писмени доказателства, изслушана е 
съдебно-техническа експертиза, чието заключение е приобщено към 
доказателствения материал по делото. 
От техния анализ и оценка, съобразно чл. 235, ал. 2 от ГПК вр. чл. 144 от АПК, 
съдът прие следното за установено:
Производството по реда на чл. 225 от ЗУТ е започнало въз основа на констативни 
актове № ПЧ-176-І и № ПЧ-176-ІІ/28.09.2011 г. за извършена проверка от 
длъжностни лица на сектор Б.,Р. Ю. Р., на строеж “пристройка на един етаж към 
съществуващо МЖ и нова покривна конструкция над цялото”, находящ се в УПИ ХІ-
385, кв.19 по плана на с.Коларово, Община П.. При проверката е установено, че 
строежът представлява пристройка към съществуваща масивна жилищна сграда,  за 
която е издадено удостоверение за търпимост № 131/07.06.2007 г. /л.46/, 
разположена в триметровата ивица до регулационна линия със съседния УПИ ХІІ. 
Изградена е като върху тухлен парапет на съществуваща тераса към жилищната 
сграда е изградена частична тухлена зидария и частично метална дограма с 
остъкляване. По този начин терасата е приобщена към обема на съществуващата 
жилищна сграда, с която имат обща плоча и обща дървена покривна конструкция. 
Установено е, че строежът е изграден от жалбоподателя през 2009 г. без издадени 
строителни книжа – одобрени проекти и разрешение за строеж.
Констативните актове с предложение за започване на административно производство 
за премахване на строежа са съставени в отсъствие на жалбоподателя като 
възложител и съобщени с писмо изх. № ПЧ-176-03-279/07.10.2011 г. /л.21/, 
връчено на 17.10.2011 г. /обратна разписка на л. 19/. 
На 25.10.2011 г. жалбоподателят е подал писмено възражение срещу констатациите 
в констативните актове /л.16/. 
Въз основа на констативните актове и констатираното с тях незаконно 
строителство Началникът на Р. Ю. Р. е издал оспорената заповед, с която на 
основание чл. 225, ал. 1 вр. чл. 225, ал. 2, т. 2 от ЗУТ е наредил премахване 
на незаконния строеж “пристройка на един етаж към съществуващо МЖ и нова 
покривна конструкция над цялото”, находящ се в УПИ ХІ - 385, кв.19 по плана на 
с.Коларово. Като основания за нареждането в мотивите си е посочил, че строежът 
е изграден в нарушение на чл.148, ал.1 от ЗУТ – без издадени строителни книжа.  
В приобщеното експертно заключение, изготвено от експерт с познания в 
изследваната област, вещото лице е потвърдило, че изпълненото на място 
съответства на описанието в констативните актове и заповедта. При огледа 
експертът е констатирал, че е изградена пристройка, изпълнена от 
североизточната страна на съществуващата в имота жилищна сграда, в триметровата 
ивица между сградата и страничната регулационна линия към УПИ ХІІ, като 
отстоянието от страничната регулационна линия е 0.90 м. Пристройката е на две 
нива, които са еднакви като височина с нивата на жилищната сграда и двете 
стоманобетонови плочи, съответно над първото и второто ниво са конструктивно 
свързани с плочите на жилищната сграда /представляват една обща плоча/, а по 
външния край са подпрени на 4 броя кръгли колони. В югоизточния край на 
пристройката е изпълнена стоманобетонова стълба за достигане до подпокривното 
пространство. Покривната конструкция е изцяло нова, изпълнена общо над двете 
части – жилищната сграда и пристройката. С нея е изпълнен двускатен покрив. В 
подпокривното пространство е особено едно общо помещение. Тъй като покривната 
конструкция над съществуващата жилищна сграда е пристройката е изпълнена изцяло 
нова и обща над двете части, експертът е достигнал до извода, че не 
представлява ремонт на съществуващия покрив, а новоизграден покрив. Съгласно 
действащия към момента за кв. 19 ЗРП от 1988 г., предвиждането е за нова 
жилищна сграда с гаражи + 2 етажа на уличната регулационна линия, разположена 
на 3.0 м. от страничната регулационна линия към УПИ ХІІ и запазване на 
съществуващата жилищна сграда. Пристройката не е предвидена по застроителния 
план и е недопустим, тъй като с изграждането й е намалено изискващото се 
съгласно чл. 31, ал. 1 от ЗУТ разстояние от 3.0 м. от страничната регулационна 
линия за ниско жилищно застрояване. 
Оспорената заповед е връчена на жалбоподателя с писмо изх. № ПЧ-
176-00-047/03.01.2013 г. /л.8/ на 07.01.2013 г. /обратна разписка на л.9/. 
Жалбата срещу заповедта е подадена на 23.01.2013 г.  
Със заповед № РД-13-229/02.07.2012 г. Началникът на ДНСК е делегирал на 
началниците на регионалните дирекции правомощията си по издаване на заповеди за 
премахване на незаконни строежи – т.3 /л.47/.  
Видно от представеното с жалбата удостоверение за търпимост № 54/28.06.2012 г., 
издадено от Главния архитект на Община П., “Тераси от западна и северна част на 
масивна жилищна сграда” в УПИ ХІ, кв.19 по плана на с.Коларово, са търпим 
строеж по смисъла на § 16, ал. 1 от ЗУТ /л.4/.
При тези факти, установени от анализа на събраните и проверени в хода на 
производството, с оглед оспорването на жалбоподателя, доказателства, съдът прие 
следното от правна страна:
Подадената жалба е подведомствена, родово и местно подсъдна на Административен 
съд – Б. съгласно чл.215, ал.1 от ЗУТ. 
Постъпила е в срока по чл.215, ал.4 от ЗУТ за искането за отмяна на заповедта, 
изчислен от датата на съобщаване на заповедта, и от адресата на нареждането за 
премахване с личен и пряк интерес от оспорването, поради което е процесуално 
допустима. 
Разгледана по същество, жалбата е неоснователна, за който извод съдът съобрази 
следното:
Оспорената заповед е издадена от Н. на Р. Ю. Р., упълномощен от органа, 
овластен с разпоредбата на чл. 225, ал. 1 от ЗУТ – в редакцията към момента на 
издаване на заповедта съгласно чл. 142, ал. 1 от АПК /ДВ, бр.61/2007 г./, да 
разпорежда премахването на незаконни строежи, при разрешена от закона делегация 
на правомощията /т.3 от заповед № РД-13-229/02.07.2012 г.  г. на Н. на ДНСК на 
л.47/. В този смисъл изхожда от компетентен орган.
Заповедта по чл. 225, ал. 1 от ЗУТ е издадена при спазване на регламентираното 
производство, като обстоятелствата по ал. 2 са установени с констативни актове 
на органите на национален строителен контрол по реда на ал. 3 на чл. 225 от 
ЗУТ. Констативните актове са съобщени на жалбоподателя и същият е упражнил 
правото на възражения по чл. 225, ал. 3 от ЗУТ – вж. възражение В. № ПЧ-
176-05.751/25.10.2012 г. /л.16/.  
Разпореждането за премахване на строежа е изразено в предписаната от закона 
писмена форма и с необходимото съдържание по чл. 59, ал. 2 от АПК, като са 
изложени мотиви, кореспондиращи с конкретното правно предписание. Подробно 
описаните фактически основания, свързани с описанието, състоянието и 
юридическата търпимост на строежа, обосновават прилагането на правомощията на 
органа по чл. 225, ал. 1 от ЗУТ и на основанието по чл. 225, ал. 2, т. 2 на 
ЗУТ. 
Изградената на място пристройка представляват строеж по смисъла на § 5, т. 38 
от ДР на ЗУТ с оглед начина на изграждане и конструкцията /по които не се спори 
от жалбоподателя с оглед неоспорените изводи на експерта/, за чието изграждане 
през 2009 г., т.е. при действието на ЗУТ, е необходимо разрешение от 
компетентните органи /чл. 148, ал. 1/. Установено е, че за изграждането й не е 
издадено разрешение за строеж, в съответствие с изискването на чл. 148, ал. 1 
от ЗУТ, доколкото пристройката не попада в изключенията по чл. 151, ал. 1 от 
ЗУТ. 
Фактически констатации на органа не са оборени с представени доказателства от 
жалбоподателя, чиято е и доказателствената тежест за фактите, от които черпи 
благоприятни правни последици. Отделно, допусната съдебно-техническа експертиза 
е потвърдила техническите характеристики и параметри на строителството, 
определящи пристройката  като строеж в смисъла на закона. Изграждането на 
пристройката не представлява реконструкция на съществуваща тераса, независимо 
че плочите са свързани конструктивно с плочите на жилищната сграда. Изпълнена е 
с ограждащи външни стени и покрив и не попада в хипотезата на § 5, т. 44 от ДР 
на ЗУТ. За покрива експертът е пояснил, че е изцяло новоизграден, с оглед което 
е неприложима разпоредбата на чл. 151, ал. 1,  т. 2 от ЗУТ. 
При тази обстоятелства, установени по делото чрез специалните знания на вещото 
лице, органът правилно е интерпретирал фактите и е стигнал до обоснования 
извод, че обектът има белезите на строеж предвид разпоредбата на § 5, т. 38 от 
ДР на ЗУТ, поради което и премахването му може да стане по реда на чл. 225 от 
ЗУТ. 
Именно несъответствието на строежа с изискванията на чл. 148, ал. 1 от ЗУТ – 
липса на издадено разрешение за строеж, го определят като незаконен по смисъла 
на чл. 225, ал. 2, т. 2 от ЗУТ. Без правно значение за издаването на заповедта 
е собствеността върху терена и обстоятелството, че жалбоподателят е прехвърлил 
идеалните си части от имота в хода на производството по чл. 225 от ЗУТ. 
Отговорността за премахване е на извършителя на строежа - в случая на 
жалбоподателя, който не оспорва, че е  изградил пристройката.  
Строежът не е търпим по смисъла на § 16, ал. 1 от ПР на ЗУТ, с оглед годината 
на изграждане – 2009 г., и е недопустим с оглед заключението, че с изграждането 
на пристройката е намалено изискващото се съгласно чл. 31, ал. 1 от ЗУТ 
отстояние от 3.0 м. от страничната регулационна линия за ниско жилищно 
застрояване, с оглед което не е предвидена по застроителния план. 
По изложените съображения за отсъствие на основания по чл. 146 от АПК за отмяна 
на заповедта жалбата следва да се отхвърли като неоснователна. 
По изложените съображения и на основание чл. 172, ал. 1 и ал. 2, пр.последно от 
АПК и чл. 215, ал. 7 от ЗУТ /строежът е пета категория/, съдът 

Р  Е  Ш  И  :

ОТХВЪРЛЯ, като неоснователна, жалбата на А. Д. Я., с адрес гр.П. 
срещу Заповед № ДК-02-ЮЗР-321/01.11.2012 г. на Н. на Р. Ю. Р.. 
Решението подлежи на обжалване пред Върховен административен съд на Република 
България в 14-дневен срок от уведомяване на страните за неговото изготвяне с 
връчване на преписи. 

   Административен съдия: /п/ Ваня Вълкадинова

Вярно с оригинала!
ИГ